Робърт Бърнс
Завръщането на войника

Превод от английски: Владимир Свинтила, 1992

chitanka.info

Завърши страшната война,

небето пак сияе.

И в черно не една жена

с децата си ридае.

Напуснах лагера без скръб

след дълга бойна служба,

с войнишка раница на гръб,

богат с тъги и дружба.

Нарамил празната торба,

вървях с войнишка крачка.

Не водих аз с врага борба

със цел да трупам плячка.

За Ненси в първите лъчи

аз мислех с радост тиха,

за двете й добри очи,

които ме плениха.

И ето нашата река

и мелницата, дето

притисках нейната ръка

със нежност до сърцето.

И ей ме стигнал у дома,

пред къщата позната.

И гледам я, седи сама

и чака на вратата.

Избърсах сълзите си аз —

да плача не умея —

и с променен нарочно глас

тъй заговорих с нея:

— От тоя слънчев летен ден

ти по-красиво грееш.

И този момък е блажен,

за който най милееш.

Аз нямам грош, но моя край

спасих от смърт със щика.

За нощ поне приют ми дай.

Смили се над войника.

В очите й изгря за миг

една сълза голяма:

— Обичам аз един войник,

но вест от него няма…

За мене свят е тоз пагон,

кокарда и петлици,

а в къщи даваме подслон

на честните войници.

Но миг! И моите черти

познала, пламна: — Вили —

извика тя, — нима си ти?

Нима се върна, мили?

— Да, туй аз съм, непроменен.

А ти си още млада.

И твоята любов за мен

е най-добра награда.

Завърши моят път суров,

а ти ме чакаш верно.

Макар и беден, с теб, любов,

съм пак богат безмерно.

Тя каза: — Имам аз имот.

Ще стигне той за двама.

Ще имаме щастлив живот.

Със тебе бедност няма.

… Убива се да прибере

жетварят ечемика.

Търговецът за злато мре,

но мре за чест войника!

Не му отказвайте приют.

Той бди с осанка строга

за своя край във дни на смут,

в минути на тревога.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.